Du har vært flink, numider. Bare én ting til.
Jeg er Vitus Aurelius, optio i 8. legion.
Pell deg tilbake til Roma! Nå er det krig.
I går sendte jeg en forhandler. Vet faren din at du er her?
Slutt å drepe folket mitt, så skal jeg snakke.
Regnensesene godtar dere som allierte mot cantiaciene.
- Stoler du på regnensesene? - Hat er til å stole på.
Slå leir her. Er jeg ikke her ved soloppgang, så går dere tilbake.
Pokker!
Far kan ha blitt tatt til fange.
- Jeg så ham bli drept. - Jævla løgnhals.
- Greit, jeg løy. - Jeg skal finne romerne selv!
Du har blitt advart, Aulus Plautius! Gjør bot!
Er du sikker på at du er klar, romer? Klar for det du vil finne?
- Jeg er klar. - Så la oss begynne.
Han skinner.
Skinner eller glinser.
- Som en nyfødt baby. - Vår baby.
Jeg går. Vi skulle gå hvis han ikke var tilbake før soloppgang.
Hvis han kommer tilbake og vi er gått, blir han ikke blid.
Greit, vi venter litt. Hørte du ulvene i natt?
Det var ånder som skrek at vi skulle forlate dette djevellandet.
Og de tar ikke feil, kamerat.
- Hvem var det vi ventet på igjen? - Hva?
Jeg har glemt det.
- Jeg har glemt det. - Generalen, din dust.
- Hvor dro han? Generalen? - Hvor dro han? Generalen?
Aner ikke, han sa det ikke.
- Er alt i orden? - Jeg er bare litt trøtt.
- Jeg er bare litt trøtt. Er ikke du? - Nå som du nevner det...
Nå som du nevner det...
Én, to, tre.
Morrigan.
Lenge siden sist. Hva gjør du sammen med disse rasshøla?
Ja, det kan du si. Jeg ville heller ikke blitt sett død sammen med dem.
Men dette er dystre tider.
Nå er det ingen vei tilbake.
Cantiacier! Romerne er tilbake.
Før snøen kommer-
- driver vi svina tilbake på havet, der de kom fra.
Hei.
- Slipp den! - Mine herrer...
Er du døv?
- Hvem er du? - En forbipasserende.
- Hva gjør du? - Jeg gikk forbi, som man gjør når...
Men jeg så at dere hadde mat. Først planla jeg å spise mens dere sov-
- for så å snike meg vekk. Men så fikk jeg en bedre idé.
Så jeg ble værende.
Det er et farligere alternativ, men det kan gi enorme fordeler.
- Vi dreper ham og stikker. - Han kan være verdt noe.
- Kanskje han vet noe. - Det er sant.
- Jeg kan vite noe. - Hold kjeft!
- Milo fikk fem talenter for en spion. - Dette er bare en stinkende kelter.
Jeg er ikke kelter, men det er ikke så nøye.
- Han vil sinke oss. - La gudene bestemme.
Dere har vel guder? Kast mynt og krone om det. Jeg har en i lomma.
- Den er romersk. - Ja, den er faktisk din.
- Tok du mynten min? - Mens du sov. Unnskyld. Faen ta!
Få det overstått.
- Velg. - Krone. Nei, mynt.
- Hva er mynt? - Liv eller død. Hva er best?
- Får jeg velge? Det er mitt liv. - Hold kjeft!
- Krone, han får leve. Mynt, han dør. - Mynt.
- Du trenger ikke å velge. - Kan vi bli ferdige?
- Best av tre? - Det er urettferdig!
Ikke bland deg! En gang til.
- Gi meg den. - Dette kan ta litt tid.
Krone.
Kom igjen...!
Greit, nå gjelder det.
Hvem er du?
- Hvorfor gikk du til romerne? - For å redde folket vårt.
Svek du kongen for noen slavers skyld?
- Hvorfor sladret du ikke? - Du trosset ham pga. moren din.
Så jeg er hevngjerrig og dumdristig? Likevel sa du ikke noe.
Vet du hvorfor jeg ikke sa noe? Han ville gått rett til druidene.
- De ville flådd deg levende. - Og jeg hadde fortjent det.
Druidene er ufeilbarlige. De er gudenes talerør.
Var det derfor du kastrerte ektemaken de valgte?
- Likevel adlød du dem. - Amena er en slange.
Jeg ektet henne for mitt folks skyld. Jeg ville ofret alt.
- Som du tydeligvis vil for ditt. - Takk.
- For hva da? - At du sa det, reddet meg og tiet.
Du har ikke vært her lenge, men jeg står alt i gjeld til deg.
Passer du på?
Spørsmålet er hvem.
Her har du et godt råd: Hold øye med mannen din.
Du stoler visst ikke på noen som ikke diet din mors bryst.
Jeg stoler på min egen ætt, iblant på min kone, men aldri på en galler.
Jeg kom for å si at vi ikke har glemt deg. Vi har en del å ordne med.
Takk for opplysningen, men du kom vel heller fordi jeg tilkalte deg.
- Hvordan tilkalte du meg? - Du vet godt hvem jeg er.
Du er Ania, niesen til vår svorne fiende Antedia.
Du vet det faktisk ikke. Skjønt spådommen sier ikke at du skulle det.
Ania er mitt jordiske navn, men i virkeligheten er jeg noe annet.
Noe langt mektigere. Jeg er Brenna.
- Krigsgudinnen? - Og gudinnen for drømmer og kilder.
- Men det visste du. - Det har vært en lang dag.
Brenna har fire sider.
Vann, ild, luft, jord. Jeg er hennes jordiske form.
Jeg som trodde at jeg hadde fanget en regnenses-prinsesse.
- Ikke vær lei deg. Det var forutsagt. - I spådommen?
Du må ligge med meg.
Spådommen sier at Brenna blir reddet av en lyshåret dødelig.
Sammen vil de avle en gudekrets som skal herske over himmelen i tusen år.
- Jeg skjønner. - Det er skjebnen din.
Du vil bli aktet av gudene.
Min mor, Danu, vil skjenke deg og stammen din evig lykke.
Jeg har vel fem minutter.
Hjelp!
Hjelp! Hjelp meg!
Vi var på vei nordover gjennom skogen da vi ble overfalt.
- Plutselig var vi omringet. - Hvor mange?
- Minst to dusin. - Hvor mange døde?
Tre som jeg så, men jeg tror ikke at noen overlevde.
Bortsett fra du.
Når skjedde det?
Like etter soloppgang. Kanskje senere.
- 14 km herfra? - Mer eller mindre.
Ikke si noe til de andre før generalen er tilbake.
Det var en trefning, og dere kom fra hverandre. Forstått?
Hjelp ham så han får stelt seg. Gi ham vin mot smerten.
Takk, leirprefekt.
Hvor i helvete er du, Aulus?
Faen ta!
- Er alt i orden? - Jeg får ikke sove.
Så snart jeg lukker øynene, ser jeg Islene og Cait helt alene.
Vet du hva jeg gjør? Jeg drømmer at jeg pisser i det svinets skalle.
- Det skal jeg prøve på. - Du. Kom hit.
Du snakket med elskeren din. Hva sa du?
Ikke noe, sir.
Ser jeg dum ut? Si hva du sa.
Jeg sa ikke noe.
Oi sann, kjekken.
- Opp med deg! - Vis nåde.
"Vis nåde."
Sir, denne slaven overfalt Tiberius.
Ta ham med inn.
Jeg har tenkt litt. Jeg undres på hvorfor dere kom tilbake hit?
Deres forfedres knokler ligger her, ubegravde, uvelsignet.
Deres sjeler er dømt til evig uro. Hvem vil ha mer av det?
Mine forfedre er på Sicilia, trygt kremert i familiekrypten.
Det gikk ikke akkurat bra sist. Da tok naturen selv hevn.
En storm knuste skipene deres, druknet soldatene.
- Vi var uheldige med været. - Som du vil, Decimus.
- Hvordan vet du navnet mitt? - Du heter Decimus Sentus.
Familien din er geitebønder, men du hater geiter, så du vervet deg.
Hvem fortalte deg det?
- Han, mens du bæsja. - Nei!
Gi deg, Philo fra Roma, som ikke vet hvem foreldrene er-
- og vokste opp pengelens i et hus fullt av horer.
Decimus tror at moren din var en av dem.
Men det er bare en teori.
- Hva faen? Mor var ingen hore! - Nei, men det ville vært logisk.
- Faen ta deg! - Nei, faen ta deg og horemoren din!
Rolig, gutter. Dere er venner.
- Si det igjen! - Ikke si det igjen!
Du har ingen bevis på at Philos mor var en hore. Overhodet ingen bevis.
Hør her. Hør nøye etter.
Jeg skal vise dere noe.
Ser dere denne småsteinen? Det er en helt spesiell stein. Den heter...
...den store... store småsteinen.
- Fin, ikke sant? - Den er fin og glatt.
Fortsett å se på den.
- Hvordan føler dere dere nå? - Rolig.
- Utmerket. - Stor stein.
Utmerket. Bra.
Nå skal vi gjøre følgende: Først tar dere av meg tauet.
Så reiser vi videre sammen som venner.
Og dere viser meg leiren deres.
Hva sier dere? Har vi en avtale?
- Hvorfor overfalt du min centurion? - Fordi jeg hadde lyst.
- Du hadde bare lyst? - Våre døde vil se dere. Det vet du.
Vet du hva jeg ser i øynene dine? Frykt.
Hva ser du i mine?
Vel...
La meg se.
Du har gitt meg en idé.
Til helvete med inntrengerne!
Død over inntrengerne!
Cait.
Nå... La meg ta en nærmere titt på de øynene.
Se godt på opprøreren.
De vil kreve løsepenger for oss. En romer må være mer verdt levende.
I Gallia utlovet vi tusen talenter for én soldat.
- De sendte hjertet hans. - Så hvorfor er vi fortsatt i live?
De vil ha opplysninger og gjør alt for å få det.
- Vi må gjøre alt for å forhindre det. - Det kan jeg klare.
Du må ikke være i tvil. Ikke et øyeblikk.
Jeg er ikke redd. Ikke i noe slag på noen slagmark.
Selv den sterkeste mann vil møte en elv han ikke kan krysse.
Skjær ut tunga mi.
Jeg har ikke kniv.
Hvis du kommer deg hjem til Roma, vil du informere kona og barna mine?
Det blir det første jeg gjør.
Vi skulle drepe Vespasian. Vi trakk lodd.
Det er uviktig nå.
- Jeg har vanæret legionen min. - Ditt mot nå gir deg syndsforlatelse.
Du dør med ære.
Takk, bror.
Min venn hadde ikke lyst til å prate i dag.
Men det har du?
Nei.
Vi får vel se.
Er du skadet? Hvor er livvaktene dine?
- Har de ikke kommet tilbake? - Nei.
- Hvor er Vespasian? - Død.
Rekognoseringsgruppen ble overfalt. Alle ble drept. Bortsett fra én.
En fotsoldat med en historie jeg ikke tror på. Bakhold eller mytteri.
- De andre er døde eller fanget. - Hva er det der?
Noe herk. Hvor faen har du vært?
Jeg snur ryggen til i fem minutter...
- Hva skjer? - Jeg besøkte druidene.
Hvor mange skip?
Så du vil ikke si noe?
- Hvordan har datteren din det? - Hva?
Hun pene med det røde håret.
Hun kom til oss.
Si til henne at generalen sender sine hilsener.
Far.
- Visste du det? - Nei, far.
Si at romeren lyver. At han skrøner for å distrahere oss.
Han snakker sant.
Du har alltid foraktet meg, men min kjærlighet-
- overdøvde ditt hat og din uavlatelige trass.
Nå innser jeg at det ikke var kjærlighet.
Det var svakhet.
Jeg har sendt bud til Veran. Druidene vil avgjøre din skjebne.
- Livet ditt er i deres hender. - Da blåser du fullstendig i meg.
Du valgte selv å følge moren din. Du planla det for lenge siden.
Du tar feil, far. Jeg hater deg ikke.
Du er et godt menneske, men troen har gjort deg blind.
Det er ikke deg jeg forakter, men druidene.
- Det sier du for å såre meg mer. - Jeg sier det fordi det er sant.
La dem komme hit og dømme meg. Når de flår meg, gjør jeg som hun gjorde.
Jeg skal se deg i øynene og vise deg at det ikke fins noe hat mot deg-
- og ingen frykt for deres meningsløse kaos, som du kaller rettferd.
Vakter!
Du skal vite at uansett hva druidene beslutter, så er du død for meg.
Og du skal vite at uansett hva druidene beslutter-
- så er jeg glad i deg, akkurat som hun var.
For en overraskelse.
Ditt neste ord blir ditt siste.
Jeg mener det. Du er verdens beste venn.
Tull. Det er du som er det.
Du hadde rett. Moren min var en hore.
Hun var uansett moren din, og det er det som teller.
Takk, Decimus. Det betyr enormt mye.
Det ser ut som generalen deres er tilbake.
Her.
Takk, min venn. Det er deilig.
Nå skal vi fokusere på sirkelen, for dette er viktig.
Fortsett å se.
- Dette er planen... Hører vi etter? - Vi er lutter øre.
Vi venter til mørkets frembrudd. Så binder vi meg igjen.
Så tar dere meg med inn i leiren, inn i generalens telt.
- Lett. - Akkurat.
Jeg er en spion. Jeg har viktige opplysninger.
- Hva vil du? - Hvem er du?
- Jeg trenger hjelp. - Gå vekk. Jeg er opptatt.
- Hun skremmer meg. - Ingen fare. Sett dere.
Fokuser på sirkelen. Hva ser dere?
Hva skjedde?
Helsike!
Bli her.
- Gi meg den. - Ikke kom nær meg.
- Du aner ikke hva du har med å gjøre. - Jeg trenger hjelp. Hold deg unna!
Gi meg den. Du fatter ikke hvor mørk den steinens kraft er. Nå...
Hva har du gjort?!
Skal du skjære meg opp for å få tak i steinen? Ei lita jente?!
Aner du hva slags krefter jeg står overfor?
- Lokka er ikke til å spøke med! - Har du tenkt å gjøre det, gjør det!
Far er i leiren. Jeg så ham. De har skadet ham stygt.
Nei, nei, nei...
Du skal få igjen steinen, men jeg må få ham ut før de dreper ham.
- Vær så snill å hjelpe meg! - Faen!
Jeg skulle skjært over halsen på deg den første gangen jeg så deg.
- Det er en liten forandring i planen. - Hvorfor det?
Jeg skal fortelle dere en historie om en gammel venn av meg.
En venn fra underverdenen, fra helvetes heteste dyp.
Han heter...
Han heter Pwykka.
Husker du soldaten som kom med den beskjeden?
Han som du begravde levende?
Løpegutten min. Jeg sendte ham av gårde med en beskjed.
Han var en flink løpegutt.
For da jeg kom frem, ventet våre venner på meg.
Vi pratet, og jeg ga dem et tilbud til gjengjeld for... noe.
Hva tilbød du dem?
Det eneste naturen bryr seg om. Visshet.
- Og hva tilbød de deg? - Det eneste jeg bryr meg om. Seier.
- Til hvilken pris? - Markedsprisen.
I denne krigen er det enhver pris.
Du har begått en feil.
- En kalkulert risiko. - Mennene er redde nok som det er.
De tror vi kjemper mot spøkelser. Mytteri og opprør henger over oss.
Mens du leker med onde ånder og troll.
Vi har kjent hverandre lenge.
Du er min nærmeste venn.
Ikke dra min autoritet i tvil igjen, ellers vil du angre.
Er det forstått?
Ja. Sir.
Vet du hva Caesars feil var?
Han trodde alt handlet om fort, festningsvoller og tall.
Taktikk.
Man beseirer ikke dette folket ved å kjempe mot krigerne deres.
Man beseirer dem ved å kjempe mot gudene deres.
Det er gudene deres man må drepe.
Det kommer noen!
Vi får visst gjester.
Innta stillingene! Slå alarm!
Hva faen...?
Trekk tilbake!
Vi er alle spøkelser.
Alle sammen. Absolutt alle. Vi er de døde.
Vi er de døde.
Vi er de døde!
- Trolldom! Vi hører ikke til her. - Han har forbannet oss alle.
Vi må dra hjem!
Det virket. Nå har vi sjansen. Skynd deg. Gå!
Hvor er jeg?
Hva faen?!
Nå må du klare deg selv. Du ba meg få deg inn. Det er noe jeg må gjøre.
Få oss vekk herfra!
- Far. Far, det er meg. - Cait?
Jeg er her.
- Du må bli her. - Hvor skal du? Vær forsiktig.
Nei, det er ikke tid. Gå med faren din. Fort! Gå nå!
- Kom hit. - Skynd deg.
Det er hans skyld! Han har forbannet oss!
- Få oss vekk herfra! - Trekk unna!
Den som ikke vil se hjemmet sitt igjen, kan komme og spidde meg.
Eller... alle på en gang.
Kom.
Er dere redde?
Gudene våre beskytter oss, og jeg beskytter dere.
Generalen deres, Aulus Plautius.
En romer, akkurat som dere er romere. Ikke menn!
Ikke redde barn!
Romere.
Gå tilbake til teltene deres.
Nå.
Gjør som jeg befaler.
Du lever, far!
Hvor er Islene? Er hun i sikkerhet?
Er Islene i sikkerhet?
Hun er i sikkerhet, far.
Gudene være lovet.
- Islene sendte deg, ikke sant? - Hun sendte meg.
Vi er i sikkerhet.
De har sendt bud på oss.
Mektige Lokka.
Vi reiser oss.
Stemmene var tydelige. Er du klar til å følge gudenes vilje?
Om min kjærlighet til mor forarger gudene, er de ikke mine.
Du har truffet en stor avgjørelse.
Nå vil gudene treffe sin.
Tekst: Monica Moltubakk www.sdimedia.com